Title: PREDAVANJE: Naratologija
Course: Zgodbe socialnih omrežij / P1 > Section: 01. Uvodno srečanje v živo

Cilj te lekcije je, da spoznate osnovne gradnike medijske zgodbe in jih uporabite v praksi. Ker je prvo medijsko besedilo sinopsis se boste najprej naučili kako pravilno oblikujemo to besedilo, katere elemente zgodbe je potrebno v njem uporabiti.

Vsebina lekcije

Osnove naratologije

- Veda o pripovedovanju zgodb
- Veda o tem kako delujejo zgodbe
- Veda o tem kako so zgrajene zgodbe
- Veda o tem katere so sestavine pripovedi
- Veda o različnih pripovednih strategijah, strukturah in dogovorih

1. Osnove naratologije

- Kaj je pripoved (naracija)
- Katere so značilnosti pripovedi?
- Kaj je temeljna naloga pripovedi?
- Kaj je zgodba in katere so njene značilnosti?
- Kaj sta fabula in siže?
- Kaj je to zasnova (plot)?

2. Junak ali osrednji lik?

3. Strukturiranje zgodbe

- Osnovno stanje
- Osrednji lik
- Cilj
- Motivacija
- Gonilo
- Zaplet (točka zapleta) in prehod
- Spopad in konflikt
- Razplet

Predvideno trajanje: 45'

Naratologija (osnovni pojmi)

Naratologija

- Veda o pripovedovanju zgodb
- Veda o tem kako delujejo zgodbe
- Veda o tem kako so zgrajene zgodbe
- Veda o tem katere so sestavine pripovedi
- Veda o različnih pripovednih strategijah, strukturah in dogovorih

Kaj je pripoved (naracija)

Pripoved so nanizani dogodki, ki jih povezujejo časovni in vzročni odnosi.

Pripoved, zgodba ali pravljica je kakršna koli pripoved o nizu povezanih dogodkov ali izkušenj, ne glede na to, ali je nefikcijska (spomini, biografija, novice, dokumentarec, potopis itd.) ali izmišljena (pravljica, basna, legenda, triler, roman itd.). Pripovedi so lahko predstavljene z zaporedjem napisanih ali izgovorjenih besed, s pomočjo mirujočih ali gibljivih slik ali s katero koli kombinacijo le-teh. Beseda izhaja iz latinskega glagola narrare (povedati), ki je izpeljan iz pridevnika gnarus (vedoč ali spreten). Formalni in literarni postopek konstruiranja pripovedi - naracija - je eden od štirih tradicionalnih retoričnih načinov diskurza, skupaj z argumentacijo, opisom in razlago. To je nekoliko drugačna raba od pripovedovanja v ožjem pomenu komentarja, ki se uporablja za posredovanje zgodbe. Številne dodatne pripovedne tehnike, zlasti literarne, se uporabljajo za gradnjo in izboljšanje katere koli zgodbe.

Družbena in kulturna dejavnost izmenjave pripovedi se imenuje pripovedovanje zgodb, njegova najzgodnejša oblika pa je ustno pripovedovanje. V otroštvu večine ljudi se te pripovedi uporabljajo za vodenje pravilnega vedenja, zgodovine, oblikovanja skupnostne identitete in vrednot z njihovega kulturnega stališča, kot jih danes eksplicitno preučuje antropologija med tradicionalnimi domorodnimi ljudstvi.

Pripoved najdemo v vseh medijih človeške ustvarjalnosti, umetnosti in zabave, vključno z govorom, literaturo, gledališčem, glasbo in pesmijo, stripi, novinarstvom, filmom, televizijo, animacijo in videom, video igrami, radiem, igranjem iger, nestrukturirano rekreacijo, in performans nasploh, pa tudi nekaj slikarstva, kiparstva, risanja, fotografije in drugih vizualnih umetnosti, v kolikor je predstavljeno zaporedje dogodkov. Več umetniških gibanj, kot je sodobna umetnost, zavračajo pripoved v korist abstraktnega in konceptualnega.

Pripoved je mogoče organizirati v številne tematske ali formalne kategorije: dokumentarna literatura (kot je ustvarjalna dokumentarna literatura, biografija, novinarstvo, prepis poezije in zgodovinopisje); fikcionalizacija zgodovinskih dogodkov (kot so anekdote, miti, legende in zgodovinska fikcija) in prave fikcije (kot je literatura v obliki proze in včasih poezije, kratkih zgodb, romanov, pripovednih pesmi in pesmi ter domišljijske pripovedi, kot so prikazane v drugih besedilne oblike, igre ali nastopi v živo ali posneti). Pripovedi so lahko tudi ugnezdene znotraj drugih pripovedi, kot so pripovedi, ki jih pove nezanesljiv pripovedovalec (lik), ki jih običajno najdemo v žanru fikcije noir. Pomemben del mnogih pripovedi je njen pripovedni način, nabor metod, ki se uporabljajo za sporočanje pripovedi s pisnim ali govorjenim komentarjem (glejte tudi "Estetični pristop" spodaj).^^[1]

Katere so značilnosti pripovedi?

- Tvori vtis celote.
- Dogodke organizira in razporedi - postavi zaporedje znotraj posameznega dela.

Kaj je temeljna naloga pripovedi?

Zgraditi zgodbo tako, da si bodo gledalci želeli izvedeti kaj se zgodi naprej.

Kaj je zgodba in katere so njene značilnosti?

- Zgodba je posledično zaporedje dogodkov.
- Je dogajanje postavljeno med začetek in konec.
- Je urejena pripoved. Praviloma so določeni deli izpuščeni.
- Zgodba vključuje zaporedje dogodkov kot se pripetijo.
- Lahko jo prenašamo iz besedila v besedilo.
- Zgodba ni (nujno) prvotno resnično zaporedje dogodkov.
- Je (lahko) šele kasneje skonstruirano zaporedje
- Bistveno se loči od nebistvenega.

Kaj sta fabula in siže?

Fabula je kronološko razvrščen vrstni red dogodkov.

Siže je površinska struktura in pove zgodbo na drugačen način (ne nujno kronološki). Štiri najpogostejše oblike sižeja: (1) ciklični, (2) etapni, (3) vzporedni in (4) nelinearni.

V naratologiji se fabula (rusko: фабула, IPA: [ˈfabʊlə]) enači s tematsko vsebino pripovedi, siže (rusko: сюжет, IPA: [sʲʊˈʐɛt] ⓘ) pa s kronološko strukturo dogodkov znotraj pripoved. Vladimir Propp in Viktor Shklovsky sta ustvarila terminologijo kot del ruskega formalističnega gibanja v začetku 20. stoletja. Naratologi so fabulo opisali kot "surovino zgodbe", siže pa kot "način, kako je zgodba organizirana". Od Aristotelove Poetike so pripovedni zapleti opisani tako, da imajo začetek, sredino in konec. Klasične pripovedi imajo ponavadi sinhrono fabulo in siže, vendar se lahko obravnavajo asinhrono v skladu s sodobnim ali postmodernim slogom. Filmi in romani pogosto dosežejo asinhroni učinek prek prebliskov ali prebliskov naprej. Na primer, film Državljan Kane se začne s smrtjo glavnega junaka, nato pa pripoveduje njegovo življenje skozi prebliske, prepletene z novinarsko sedanjo preiskavo Kaneovega življenja. Fabula filma je dejanska zgodba Kaneovega življenja, kot se je zgodilo v kronološkem vrstnem redu, medtem ko je siže način, kako je zgodba pripovedovana v celotnem filmu, vključno s prebliski.^^[2]

Kaj je to zasnova (plot)?

- Je povzetek zgodbe.
- Predstavlja zaporedje sekvenc, ki jih povezuje zveza "in tako".
- Zasnova pokrije vse pomembne zaplete in dogodke v zgodbi.
- Zasnova vodi od dogodka do dogodka.

 V literarnem delu, filmu ali drugi pripovedi je zaplet zaporedje dogodkov, v katerem vsak dogodek vpliva na naslednjega po načelu vzroka in posledice. Vzročne dogodke zapleta si lahko predstavljamo kot niz dogodkov, povezanih s konektorjem "in tako". Zapleti se lahko razlikujejo od preprostih – kot na primer v tradicionalni baladi – do oblikovanja zapletenih prepletenih struktur, pri čemer se vsak del včasih imenuje podzaplet ali zaplet.

Zaplet je po pomenu podoben izrazu zgodba. V pripovednem smislu izraz poudarja pomembne točke, ki imajo posledice v zgodbi.

Izraz zaplet v običajni rabi (na primer "filmski zaplet") lahko pomeni povzetek pripovedi ali sinopsis zgodbe, ne pa posebnega zaporedja vzrokov in posledic. Lahko se celo na široko nanaša na celotno pripoved.

Angleški romanopisec zgodnjega 20. stoletja E. M. Forster je opisal zaplet kot vzročno-posledično razmerje med dogodki v zgodbi. Po Forsterju je "Kralj umrl in nato je umrla kraljica zgodba, medtem ko je Kralj umrl in nato je kraljica umrla od žalosti zaplet."

Teri Shaffer Yamada, Ph.D., iz CSULB, se strinja, da zaplet ne vključuje nepozabnih prizorov v zgodbi, ki se ne nanašajo neposredno na druge dogodke, ampak samo "glavne dogodke, ki premikajo dogajanje v pripovedi."V filmu Titanik iz leta 1997, ko Rose spleza na ograjo na sprednjem delu ladje in razširi roke, kot da bi letela, je ta prizor nepozaben, vendar ne vpliva neposredno na druge dogodke, zato ga morda ne bomo šteli kot zaplet.^^[3] Po drugi strani pa je trenutek, ko Jack reši Rose pred samomorom na krmi ladje zaplet, saj zaplete tako njeno kot njegovo življenje (op. avtorja).

[1] Sestavek je sestavljen iz različnih strani Wikipedije in strojno preveden. Vir: https://en.wikipedia.org/wiki/Narratology, pridobljeno: 27. 02.2024

[2] Vir: https://en.wikipedia.org/wiki/Narrative, pridobljeno: 27. 02.2024

[3] Vir: https://en.wikipedia.org/wiki/Plot_(narrative), pridobljeno: 27. 02.2024

Junak ali osrednji lik?

Junak ^^[1]

Junak (moški ali spolno nevtralen) ali junakinja (ženski) (starogrško: ἥρως, hḗrōs) se nanaša na like, ki v nevarnosti in stiski ali s položaja šibkosti izkazujejo pogum in/ali voljo do sebe -žrtvovanje - to je junaštvo - za neko večjo dobro vsega človeštva. Ta definicija se je prvotno nanašala na vojaški pogum ali odličnost, vendar se je razširila na bolj splošno moralno odličnost.

V sodobnih filmih je junak pogosto preprosto navadna oseba v izrednih okoliščinah, ki kljub majhnim možnostim na koncu praviloma uresniči zastavljen cilj. V nekaterih filmih (zlasti akcijskih) lahko junak kaže lastnosti, kot sta nadčloveška moč in vzdržljivost do te mere, da je junak skoraj nepremagljiv. Pogosto ima junak v teh situacijah nasprotnika, negativca, običajno karizmatičnega zlobneža, ki predstavlja, vodi ali uteleša boj, s katerim se junak spopada. Postmoderna leposlovna dela so spodbudila povečano priljubljenost antijunaka, ki ne sledi običajnim predstavam o junaštvu. Primeri sodobnih junakov so Harry Potter, Bilbo Baggins, Luke Skywalker in Superman.

Protagonist

Protagonist (iz starogrškega πρωταγωνιστής (protagonistes), kar pomeni "tisti, ki igra prvo vlogo, glavni igralec") je glavni lik (osrednja ali primarna figura) literarne, gledališke, filmske ali glasbene pripovedi, ki se spusti v konflikt z nasprotnikom. Občinstvo naj bi se večinoma identificiralo s protagonistom. V gledališču antične Grčije so trije igralci igrali vsak svojo glavno dramsko vlogo v tragediji; protagonist je imel glavno vlogo, ostale vloge pa sta odigrala devteragonist in tritagonist.

Pogosto je protagonist v pripovedi tudi ista oseba kot osrednji lik, čeprav se izraza razlikujeta. Samo vznemirjenje in spletke so tisto, kar občinstvo čuti do osrednjega lika, medtem ko je občutek empatije do ciljev in čustev lika tisto, kar občinstvo čuti do protagonista. Čeprav se protagonist pogosto imenuje "dober fant", je povsem mogoče, da je protagonist zgodbe očiten zlobnež ali antijunak v filmu.

Glavni nasprotnik protagonista je lik, znan kot antagonist, ki predstavlja ali ustvarja ovire, ki jih mora protagonist premagati. Kot velja za protagoniste, je lahko v zgodbi več kot en antagonist. Antagonist je lahko junak zgodbe; na primer, kjer je protagonist kriminalec, je antagonist lahko agent kazenskega pregona, ki ga poskuša ujeti.

Osrednji lik

V vsaki pripovedi je osrednji lik tisti lik, na katerega naj bi občinstvo usmerilo večino svojega zanimanja in pozornosti. On ali ona je skoraj vedno tudi protagonist zgodbe; vendar v primerih, ko sta "osrednji lik" in "protagonist" ločena, čustva in ambicije osrednjega lika niso mišljene tako, da bi jih občinstvo vživelo v tolikšni meri kot protagonista (to je glavna razlika med obema značajski izrazi). Osrednji lik je večinoma ustvarjen preprosto kot "razburjenje" zgodbe, čeprav ni nujno glavni lik, zaradi katerega je občinstvo čustveno zaskrbljeno. Osrednji lik je bolj kot kdorkoli drug "oseba, na katero se osredotočajo žarometi; središče pozornosti; človek, katerega reakcije prevladujejo na platnu."

Na primer, v Fantomu iz opere Gastona Lerouxa je protagonistka Christine Daaé (občinstvo skrbijo predvsem njena čustva, cilji in dobro počutje), medtem ko je osrednji lik "Fantom" (občinstvo skrbi predvsem z privlačnostjo njegovih dejanj in reakcij – čeprav do neke mere pozneje tudi njegova čustva). V drugem primeru, v "Propadu hiše Usher" Edgarja Allana Poeja, je protagonist zgodbe neimenovan in nima velikega vpliva na zgodbo, čeprav je prisoten. Skozi celotno zgodbo ne kaže veliko čustev in bralca ne zanima toliko zanj. Osrednji lik zgodbe je Roderick Usher, za katerega bralec bolj skrbi in bolj sledi njegovemu stanju in čustvom.

Osrednji lik tudi ni nujno isto kot lik, skozi katerega perspektivo spremljamo zgodbo. V delih sira Arthurja Conana Doyla o Sherlocku Holmesu je Watson pripovedovalec, vendar se zgodba vrti okoli Holmesa, zaradi česar je on osrednji lik.

Dramska persona/dramska osebnost

Dramatis personæ (latinsko: "osebe drame") je fraza, ki se uporablja za skupinsko označevanje, v obliki seznama, glavnih likov v dramskem delu. Takšni seznami se pogosto uporabljajo v različnih oblikah gledališča in tudi na platnu. Običajno se liki zunaj odra ne štejejo za del dramatis personæ. V angleščini naj bi bil zabeležen od leta 1730 in je razviden tudi v mednarodni rabi. Vendar pa je izraz tesno povezan z deli Williama Shakespeara in se pojavlja v izvirni publikaciji Prvega folija, objavljenega leta 1623.

Literarni kritik Vladimir Propp v svoji knjigi Morfologija ljudske pravljice uporablja izraz dramatis personæ, ko se nanaša na vloge likov v pravljicah, iz njegove analize ruskih pravljic Aleksandra Afanasjeva.

ŠTUDIJA PRIMERA

Skodelica kave

V slovenskem jeziku pogosto (napačno) uporabljamo besedo "glavni junak" za osrednji lik. Pomislite! Glavni junak. Jih imamo več? Je kar vsakdo, ki se pojavi v zgodbi že kar "junak"? Tisto kar se je potrebno zavedati je, da je "junak" funkcija, naziv, ki ga osrednji lik pridobi po uspešno zaključeni misiji ali nalogi. Junak se ne rodi, junak v filmski zgodbi nastane.

Pogosto dijaki ob vprašanju "kdo je glavni junak" v črtici Skodelica kave (Cankar, 1920) pojasnijo, da Ivan Cankar, "saj vendar pripoveduje zgodbo. Pa je to res? Je res z vidika pripovedi on tisti, ki premaguje ovire, da pride do zastavljenega cilja? Ali je to morebiti mati, ki je morala premagati vrsto težav, da je svojemu sinu lahko prinesla kavo?

[1] Sestavek je sestavljen iz različnih strani Wikipedije in popravljeno strojno preveden. Povezave do izvornih strani na Wiipediji so navedene na koncu poglavja.

Strukturiranje zgodbe

Ob koncu tega poglavja boste napisali sinopsis za kratko zgodbo. To je lahko zgodba o utrinku z nedavnega potovanja, dogodku na poti v službo ali v učilnici ali pa nek dogodek iz vašega življenja, ki bo povedan na točno določen način. Preden pa se seznanimo z elementi zgodbe si najprej poglejmo kaj je to sinopsis.

Sinopsis

Sinopsis je po svoji zasnovi fabula, torej smiselno si sledeči dogodki v literarnem delu. Je povzetek zgodbe na eni strani. Oblika in dolžina sta sicer odvisni od vrste in dolžine medijskega izdelka, praviloma pa tudi za celovečerni film ne presega ene tipkane strani (približno 3000 znakov s presledki).  Za sinopsis je značilno, da je pripoved podana po vrstnem redu, kakor se dogodki zvrstijo. Tudi za filme, ki temeljijo na nelinearni pripovedu (Šund, Memento itd) je dogajanje v sinopsisu podano v zaporedni obliki. Najlažje si boste sinopsis predstavljali, če pomislite na opis filma na Wikipediji.

Kaj morate upoštevati pri pisanju sinopsisa?

- Napisan je v tretji osebi in v sedanjiku. Lik stori to in to. NE: lik je storil to in to.
- Tekst mora biti berljiv, uporabljate enovrstični razmik.
- Držite se osrednjega zapleta in likov.
- Poudarjajte razvoj lika, kaj želi, kaj ga poganja, preobrati v njegovem življenju.

Zgodba

Zgodba ima praviloma štiri ključne segmente ali sestavne dele:

- Osnovo stanje
- Zaplet (preobrat)
- Spopad
- Razplet

Osnovno stanje

Predstavitev osnovnega stanja je eden izmed najbolj ključnih delov vsake zgodbe. Ta del gledalcu opiše svet v katerem živi naš osrednji lik (ki bo ali pa ne bo morebiti nekoč dobil funkcijo junaka). Predstavitev osnovnega stanja je namenjena temu, da spoznamo naš osrednji lik, prostor in čas v katerem se bo dogajanje odvijalo ter okoliščine v katerih se osrednji lik nahaja. V tem deu spoznamo tudi cilj(e), gonilo in motivacijo osrednjega lika, nasprotnika (grožnjo).

Če povzamemo: v prvem delu zgodbe - osnovnem stanju) gledalcu predstavimo:

- Osrednji lik (kdo
- Cilj osrednjega lika
- Njegovo ali njeno motivacijo
- Gonilo (kaj je tisto kar ga poganja naprej)
- Nasprotnika oz. grožnjo

V vednost!

Osnovno stanje mora odgovoriti tudi na naslednja vprašanja:

- kdo (je glavni junak)
- kje (se zgodba odvija)
- kdaj (kdaj se odvija)
- kaj (se bo dogajalo, v čem je problem)

 Prvo dejanje (zaplet) mora predstaviti zgodbo. Nakazati mora bistvo osrednjega dogajanja. Je film kriminalka, akcija, komedija? Zgodovinska drama? Ljubezenska zgodba? Nadalje, je njegova funkcija tudi v tem, da predstavi značaje likov.

Prvo dejanje ima tudi nalogo, da predstavi situacijo v kateri se odvija zgodba. Se bo odvijala v ameriškem predmestju v filmu »Lepota po Ameriško«, v bližini planeta Neptun v filmu »Krvavo obzorje«, na podvodni raziskovalni ploščadi v filmu »Brezno«, ali kje drugje?

Osrednji lik

O osrednjem liku, protagonistu in glavnem junaku bomo podrobneje pisali v naslednjem poglavju, zato se na tem mestu ustavimo samo ob treh ključnih elementih njegovega delovanja in osebnosti: ob likovem cilju, motivaciji in gonilu.

Pred tem pa vendarle spomnimo, da je junak v pripovednem filmu je definiran z likovo spremembo. "Normalen" človek je postavljen pred preizkušnjo, ki jo uspešno premaga in s tem postane junak. Dogajanje samo na sebi ni dovolj. Lik je aktiven in posega v dogodke. Želi spremeniti stvari.

Vsaka zgodba ima pri tem praviloma en osrednji lik, ki mora razrešiti:

- Notranji konflikt
- Zunanji konflikt

Pozor!

Lik mora "umreti", da se lahko ponovno rodi kot junak. Pri tem seveda ne mislimo na fizično smrt ampak na trenutek, ko pusti za seboj vse v kar je verjel, kar je bil . Junak šele postane skozi to, da se sooči s težavo/težavami, ki je/so večje od nas samih, od njega in jo/jih skozi spopad premaga. Toda pred tem mora doseči dno, izčrpati mora vse mogoče rešitve, ki se jih je domsilil in za katere vemo, da niso pravilne.

Cilj

Cilj je vedno nekaj konkretnega. Funkcija cilja v filmu je, da gledalec ve kdaj je osrednji lik dosegel tisto za kar si prizadeva. To je na videz preprosto toda poglejmo si tri primere ciljev.

1. Meta želi biti srečna.
2. Meta si želi, da bi jo moški, ki ga ljubi zaprosil za roko.
3. Robert si želi, da bi bil najboljši v rokometu.

Kaj menite, kateri od teh ciljev je primeren za filmsko zgodbo? Prvi zagotovo ne, ker opisuje stanje, ki ga ne morete jasno predstaviti v zgodbi. Kako bo gledalec vedel, da je Meta srečna? Ker bo tako - po možnosti kar v monologu - gledalcu povedala "Oh, kako sem srečna"?

Veliko bolje je, da cilj jasno definirate in gledalcu poveste kaj bi se moralo pripetiti, da bi bila Meta srečna. Temu služi prvi del zgodbe kjer pokažete, da je Meta nesrečna in zvemo KAJ bi se moralo pripetiti, da bi bila srečna. Morda bi jo osrečila poroka z moškim, ki ga ljubi? Zaroka je zagotovo nekaj konkretnega, nekaj kar lahko pokažete. Ko jo moški, ki ga ljubi zaprosi ne potrebujete nobeih dodatnih besed s katerim razlagate kako je srečna.

Podobno neposrečen je tretji cilj pri katerem si Robert želi biti najboljši rokometaš. Kako bomo to pokazali? Veliko primerneje je, če si želi zmagati na zaključni klubski tekmi, kjer bo selektor evropske rokometne zveze izbral enega igralca, ki bo zastopal državo v ligi.

Motivacija

Vrnemo se k primeru Mete, ki si želi, da bi jo njen partner zasnubil. Vprašajte se kaj je tisto kar jo motivira ali njega zadržuje? Zakaj si želi poroke? Je to finančna ali emocionalna varnost? Slednje je gonilo. Kaj pa jo motivira? Je srečala svojo mladostno ljubezen s katero nima "razjasnjene situacije"? Je morbiti nehote slišala pogovor med njenim partnerjem in prijateljem kjer on opisuje kako je srečal svojo mladostniško ljubezen? Zakaj si Meta prav zdaj želi poroke (in/ali zaroke)? Kaj jo motivira?

Gonilo

Vedno se vprašajte kaj je tisto kar poganja osrednji lik? Kaj je tisto zaradi česar se prepusti dogodkom? Vsakdo ima nekaj kar ga "poganja". Zakaj bi bil naš osrednji lik drugačen?

Za razliko od cilja in podobno kakor pri motivaciji ni nujno, da gledalcu ta dva vidika likove osebnosti tudi prikažemo. Razvidna bosta iz njegovih dejanj, reakcij na dogodke.

Ne pozabite!

Niti cilj, ne motivacija in ne gonilo niso nujno vedno jasni osrednjemu liku. Morajo pa biti jasni gledalcu.

Študije primera

Oglejte si (ponovno) film Pravzaprav ljubezen (Love Actually, Richard Curtis, 2003) in spremljajte zgodbo o oblikovalki Sarah, ki je že vrsto let zaljubljena v sodelavca Karla, vendar mu tega ne prizna. Kakšen je njen cilj? Kaj motivacija in kaj tisto kar jo poganja skozi življenje. Katerih od teh elementov se zaveda in katerih ne?

Oglejte si film Lepota po ameriško (American Beauty, Sam Mendes, 1999)

Osrednji lik pripovedi je Lester Burnham. V prvem dejanju spoznama njega, njegovo družino in družbene okoliščine v katerih živi. Zvemo, da je nesrečen in otopel (zasnova). Ob koncu prvega dejanja prvič vidi hčerkino sošolko, kar posledično pripelje do tega, da se odloči in prične spreminjati svoje življenje. Razmislite kako so predstavljeni naslednji elementi osnovnega stanja:

- Povezave med liki
- Vpelje nas v zgodbo
- Predstavi nam situacijo v kateri se bo zgodba odvijala
- Predstavi nam značaje glavnih oseb
- Vzpostavi povezave med osebami v scenariju
- Pripravi na zaplet.

Oglejte prvih deset minut filma Okrožje 9 (District 9, Neill Blomkamp, 2009) in nato še prvih deset minut filma Evropa(Europa, Lars von Trier, 1991) in primerjajte oba filma med seboj z vidika tega kako nas vpeljeta v dogajanje.

Poglejte si še film Thelma in Luise (Thelma & Luise, Ridley Scott, 1991) in še posebej prvo sekvenco (zaključeno celoto) od trenutka, ko spoznamo Luise v restavraciji do trenutka, ko se ustavita v obcestnem lokalu. Videli boste, da je ta segment dolg približno 12 minut in predstavlja verjetno eno najbolj šolskih otvoritev filma in predstavitev osnovnega stanja.

Zaplet (točka zapleta) in prehod

Na televiziji in v filmu je točka zapleta vsak incident, epizoda ali dogodek, ki se "vtakne" v dogajanje in ga zavrti v drugo smer.

Znani učitelj scenaristike Syd Field razpravlja o zapletih v svoji paradigmi, popularizirani v knjigi Scenarij: Temelji scenarističnega pisanja (2015). Predlaga, da ima dobro strukturiran film dve glavni točki zapleta v strukturi treh dejanj. Prva večji preobrat se pojavi 20–30 minut filma (ob predpostavki standardnega 120-minutnega filma), drugi večji preobrat pa se pojavi nekje v 80–90 minuti filma. Prva točka zapleta (prvi prehod) konča prvo in potisne zgodbo v drugo dejanje. Podobno druga točka zapleta (drugi prehod) konča drugo dejanje in premakne zgodbo v zadnje, tretje dejanje. (Field, 2025)

Zapleti služijo bistvenemu namenu v scenariju. So pomemben napredek zgodbe in ohranjajo zgodbo zasidrano. Ni nujno, da so točke zapleta veliki dinamični prizori ali sekvence. Lahko so tihi prizori, v katerih lik sprejme določeno odločitev. Lahko je dolg ali kratek prizor, trenutek tišine ali akcije. Preprosto je odvisno od scenarija, ki je napisan.

Funkcija prehoda je, da zgodbo potisne v novo smer. Vsak scenarij ima lahko več zapletov, toda samo dva prehoda. Prehod pomeni zasuk, preobrat. Če je bil na primer v prvem dejanju osrednji lik premožen in ugleden član družbe, mu je v drugem dejanju to potrebno odvzeti. Ostali mora brez denarja in ugleda. Zato, da lahko to v tretjem dejanju spet pridobi. V tretjem dejanju si ponavadi pridobi še večji ugled, ali še več denarja. Lik postane junak. Če je bil morebiti na začetku dogajanja srečen, drugo dejanje to srečo poruši, zato, da jo lahko lik v tretjem spet najde.

Spopad in konflikt

Spopad nasprotnika s težavami je tisto zaradi česar spremljamo zgodbe. Osnovno stanje, liki in okoliščne dogajanja so samo tisto kar nas vpelje v zgodbo. prava zgodba pa se prične šele s prvo prepreko na katero naleti lik na poti do cilja.

Za potrebe te skripte bomo izpostavili štiri nasprotnike s katerimi se lahko sooči osrednji lik in štiri vrste konfliktov, ki jim je lahko izpostavljen.

- Človek proti človeku (spopad med dvema likoma)
- Človek proti družbi (proti pravilom obnašanja, lahko znotraj skupine ali družbe, morala, pravila, pravni sistem, ideologija)
- Človek proti naravi (čas, naravne sile, bitja iz vesolja, živali, filmi preživetja)
- Človek sam proti sebi (praviloma del vsakega filma in redkokdaj osrednji konflikt, je pogosto osebni strah, ki ga mora človek premagati)

Podobno kakor junak je tudi "nasprotnik" pravzaprav funkcija, ki jo lahko v zgodbi nosi več likov ali dogodkov. Nič nenavadnega ni, da se osrednji lik v zgodbi znajde pred mnogoterimi situacijami od katerih je vsaka svoj nasprotnik. Funkcija nasprotnika torej prehaja od enega lika (ali dogodka) na drugega.

Pri tem je pogosto vsak naslednji nasprotnik strašnejši in predstavlja vse večji izziv. Pomislite na računalniške igrice. Denimo na finsko igrico Jezni ptiči (Angry Birds, Rovio Entertainment/Sega, 2009). Prva "stopnja" se zaključi, ko uspešno premagamo zaporedje manjših težav, na koncu nas vedno čaka najmočnejši nasprotnik. Šele ko ga premagamo lahko preidemo na naslednjo stopnjo. Nič drugače ni v filmih, serijah in konec koncev tudi v resničnem življenju.

Tudi v vsakdanjem življenju napredujemo skozi obredja "iniciacij" in dogodkov, ki jih obeležijo. Vstop v šolo, matura, prvi poljub, poroka itd.

Ob tem pa izpostavimo, da ima vsaka zgodba praviloma tudi enega ali več konfliktov. Za razliko od nasprotnikov, ki jih vse lahko umestimo v katero od štirih prej navednih kategorij je konfliktov veliko več. Na tem mestu pa izpostavljamo nekatere najbolj pogoste.

- Konflikt kot težnja po enakosti (radi bi bili enako uspešni kot drugi)
- Konflikt kot težnja po raznolikosti (radi bi bili drugačni od drugih)
- Konflikt med posameznikom in skupino (posameznik hoče nekaj drugega kot skupina)

Pri tem pa ne pozabimo, da imamo ljudje pogosto navado, da težavo, ki ni ogrožujoča bodisi:

- ignoriramo, dokler ne postane neobvladljiva in smo prisiljeni, da se z njo soočimo
- poskušamo odpraviti na najlažji možni način (linija najmanjšega odpora)

Primer

 Vezana ženska postane obsedena z drugim moškim. Zanj je pripravljena žrtvovati vse kar ima. Namesto, da se avtor vpraša kako naj si izmisli dovolj dogodkov, da zapolni 90 minut filma, je mnogo bolj pametno, če se vprašamo kakšna je NAJHITREJŠA in NAJLAŽJA pot, ki jo utegne ubrati? Človeška narava je takšna, da želimo cillj uresničiti hitro in brez težav. Šele, če to ne bo uspelo bomo poskusili težjo pot.

In za konec morebiti še misel, da nasprotnik, ni nujno vedno človek. Pogosto je človek samo nosilec konflikta, ki se kaže kot spopad med:

- stališči
- osebnostmi
- filozofijami
- kulturami

Razplet

Razplet ni isto kot konec zgodbe. Razplet je točka, ki zgodbo potisne proti koncu (dogajanje po drugem prehodu). Morebiti je celo nekoliko ustreznejša beseda razrešitev dogajanja. Je trenutek, ko se konča napetost in trenutek v katerem lik spozna (ali zve) kaj mora storiti. Po tem so za junaka stvari lažje, jasnejše in bolj preproste.

OSREDNJE NAPOTILO: NE GOVORITE, ČE LAHKO POKAŽETE

Dejanja so močnejša od besed in kadar lahko neko stvar pokažite, o njej ne govorite. Film je prvenstveno vizualni medij in čeprav ima tudi zvok svojo izredno močno vlogo nas zanimajo dogodki in dogajanje. Pokažite kaj je tisto kar osrečuje osrednji lik, pokažite ga srečnega. In to ne tako, da se trapasto smehlja v kamero temveč naj počne stvari za katere že vemo, da ga osrečujejo.