Title: Napotila za oblikovanje gradiva za e-izobraževanje
Course: Zgodbe socialnih omrežij / P1 > Section: 03. Izdelava učnih gradiv

V tej lekciji vam podajamo nekaj napotkov kako lahko pripravite kakovostna izobraževalna gradiva za e-učenje; učna enota je usmerjena predvsem v to, kako pri načrtovanju in pripravi gradiv uporabljamo medije in medijsko podprta gradiva (predvsem film)

Priprava vsebine

E-študij temelji na drugačni paradigmi učenja in poučevanja. Temelji na dveh domenah. Prva je je ta, da profesor ni podajalec znanja, temveč tisti, ki k znanju usmerja. Druga pa, da udeleženec prevzame odgovornost za svoje učenje. To med drugim pomeni, da se uči samostojno in da je aktiven. Učne snovi ne črpa iz predavanj, temveč iz vnaprej pripravljenega učnega gradiva. Učno gradivo - kot bomo pokazali v nadaljevanju - je lahko v raznolikih oblikah. Bodisi kot tekstovno gradivo, videoposnetki predavanj in drugo avdio-vizualno gradivo. Lahko je v obliki serije raziskovalnih nalog ali pa v obliki vizualnih predstavitev. Težišče učnega procesa se torej prenese s predavatelja na udeleženca in njegovo interakcijo z gradivom. V prvih dveh sklopih tega elaborata zato podajamo osnovne zamisli, ki morajo usmerjati oblikovanje egradiva za potrebe eŠtudija.

Strukturiranje vsebine

Vsebina mora biti za potrebe eŠtudija ustrezno strukturirana. To pomeni, da mora biti vsak predmet na novo oblikovan in postavljen v skladu z zamislijo, da bo učno gradivo udeleženec uporabljal samostojno. Razdelitev na manjše učne enote in učne module mora biti postavljena tako, zagotavlja udeležencu celovit pregled nad predmetom ali vsebinskim področjem. V nadaljevanju podajamo še nekaj sodobnih smernic za pripravo gradiva, ki jih povzemamo po Izhodiščih za pripravo višješolskih učbenikov IMPLETUM (Medveš idr, 2011) ter drugih gradivih. Eno izmed pomembnejših sodobnih spoznanj je, da morajo učne vsebine slediti izobraževalnim ciljem, ne pa sistematiki discipline. Pri tem namen učbenika ne sme biti sistematično predstavljanje določenega področja, temveč mora graditi na samostojnem in aktivnem raziskovanju pojava s strani študenta. V tem učnem sklopu zato podajamo ključna spoznanja, ki morajo voditi oblikovalca gradiv pri strukturiranju vsebine. Katera področja vključiti, katera znanja bo študent pridobil samostojno? Katera v obliki predavanj in katera v obliki drugih didaktičnih metod?

Razdelitev na učne enote

eŠtudij predvideva tristopenjski sistem razdelitve vsebine na krajše enote. Razdelitev poteka na nivoju PREDMET - UČNA ENOTA - UČNI MODUL. Pri tem je pomembno spoznanje, da ta razdelitev ne sledi nujno enakovredno razdelitvi posameznega predmeta za potrebe klasičnega predavanja. Predmet lahko vsebuje poljubno število učnih enot, vsaka enota pa poljubno število učnih modulov. Kot smo zapisali zgoraj pa mora razdelitev na manjše enote slediti izobraževalnim ciljem in ne sistematiki discipline. Pri oblikovanju učnih enot se moramo zato vprašati predvsem kaj želimo, da udeleženec zna. Pri tem ne sme biti tako pomembno, kaj naj udeleženec ve. Zato lahko k določenim, manj pomembnim področjem, le samostojno usmerja.
Že na tem mestu pa je potrebno izpostaviti, da je leta 1956 ameriški kognitivni psiholog George A. Miller objavil verjetno eno največkrat citiranih del s področja kognitivne psihologije. The Magical Number Seven, Plus or Minus Two: Some Limits on our Capacity for Processing Information. V njem je izpostavil zakonitost, da si ljudje zapomnimo stvari v obliki kosov podatkov (chunks of information). Pri tem so pomembna tri spoznanja povezana s kratkokročnim spominom: (1) kratkoročni spomin ima omejeno kapaciteto (zapomnimo si lahko le okoli sedem vsebinskih enot naenkrat), (2) ima omejeno trajanje (informacija, ki se ne shrani v dolgoročni spomin se hitro izgubi) ter spoznanje, da spomin prejete informacije zakodira pri čemer je način kodiranja predvsem akustični (tudi vizualne informacije se pretvorijo v zvokovne). Ta spoznanja so izredno pomembna pri podajanju učne snovi, predvsem pa pri celovitev pripravljanju na preverjanje znanja. Splošno napotilo je torej, da najb bodo učni moduli organizirani približno v skupine po sedem. Lahko jih je pet ali devet. Vendar je potrebno v primeru daljših učnih sekvenc razmišljati o pregrupiranju. Več ...

Tabelarični pregled

Priprava gradiva za eŠtudij vključuje mnogo različnih faz in področij. Od poznavanja povsem tehničnih področij (delo s kamero, nastop za TV medij) do povsem strokovnih vidikov priprave vsebine. Zaradi tega bi bilo optimalno, da bi vsako gradivo pripravljala ekipas trokovnjakov od katerih bi vsak med njimi pokrival določeno področje. Vendar pa lahko pripravo gradiva vendarle prevzame tudi ena oseba ob spoznanju, da je potrebno poznavanje treh osnovnih področij: študijsko področje (vsebina), pedagogika in pedagoška metodologija ter poznavanje programsko-izvedbenih strategij. V tem elaboratu podajamo sponznja dveh področij: pedagoškega in programsko-izvedbenega. Da olajšamo razvijalcem eGradiv njihovo delo smo v obliki napotil za pripravo tabelaričnega pregleda pripravili nekaj ključnih postopkov in opravil, ki morajo biti zagotovljena. Posameznik se pri oblikovanju učnega gradiva lahko hitro izgubi v množici opravil, ki jih izvedba zahteva. Tabelarični pregled pomaga pri orinetaciji.

Priprava gradiva

Veliko inštitucij izvaja izobraževanje na daljavo, še več klasične oblike poučevanja. Vendar pa trenutno ni nobene inštitucije, ki bi se ukvarjala samo s pripravo eGradiva za izvajanje tovrstnega izobraževanja. Za razumevanje pomembnosti ustreznih gradiv je ključna misel, da trenutno nimamo na voljo nobenegapedagoškega modela oziroma teorije, ki bi ji lahko sledili (ali skupka teorija) in pri tem dobili zagotovilo, da smo oblikovali najustreznejše gradivo za izvajanje e-izobraževanja. Ker je to področje izredno novo in šele v svoji prvi fazi razvoja (o tovrstnem izobraževanju se pričenja govoriti šele v drugi polovici devetdesetih let) se skorajda vsakodnevno pojavljajo nova spoznanja in novi pristopi.  Kar je torej bistveno je, da  tisti, ki razvija gradivo za izobraževanje na daljavo pozna različne teorije in pristope, nekatere bomo nanizali tudi v nadaljevanju. Pomembno je torej tudi, da pri snovanju e-izobraževanja uporabimo tiste teorije za katere se je pokazalo, da so ustrezne za posamezno področje, predvsem pa, da jih prožno vključujemo v različne oblike izvajanja učnega procesa.
Prvo, česar se je potrebno zavedati je, da učna gradiva namenjena uporabi preko svetovnega spleta sama na sebi še ne zagotavljajo čarobnega uspeha.  Čeprav različne študije dokazujejo, da ni bistvene razlike v učnih dosežkih med tradicionalnimi modeli poučevanja in eIzobraževanjem, moramo obenem tudi upoštevati, da je tovrstno izobraževanje še vedno močno v povojih. V splošnem se lahko strinjamo, da je Internet  izjemno bogato multimedijsko zasnovano okolje z velikim potencialom, da doseže veliko število geografsko razpršenih študentov z relativno nizkimi stroški. Institucionalni model, ki se razlikuje od tradicionalnega izobraževanja in ki podpira oblikovanje, razvoj in vzpostavljanje visokokakovostnega poučevanja na svetovnem spletu, je ključni temelj za  pridobivanje pomoči s strani fakultete, administracije in študentov. Preberite več ...
Prvi korak pri oblikovanju eGradiva je PRIPRAVA. Podobno kakor drugod, tudi na tem mestu velja pravilo, da vsaka minuta posvečena pripravi reši uro popravljanja pri izdelovanju. V tem učnem sklopu si bomo zato pogledali kako pripravite učne vsebine za eObliko. Pripravo gradiva bomo obravnavali po naslednjih tematskih sklopih. S klikom na naslov se lahko preusmerite na posamezni tematski sklop.

AVDIO-VIZUALNO GRADIVO

Ključ za uspešen eŠtudij je uporaba avdio-vizualnega gradiva. Na tej strani zato podajamo nekaj ključih informacij o tem, kako pripraviti in uporabljati AV gradivo. S klikom na naslov si lahko ogledate primer uporabe AV gradiva. Videoposnetek se bo odprl v novem oknu.

Videoposnetki predavanj

Videoposnetki predavanj so ena od oblik AV gradiva. Predstavljajo zapis predavanja kot je potekalo. Njihova uporabna vrednost je omejena, saj je potek učne ure drugačen od poteka samostojnega učenja. Predavanja so povečini strnjena in struktururana na obseg ene pedagoške ure ali večkratnik le tega (45 minut). To je za učinkovito učenje predolgo. Zato bi bila idealna oblika predavanja kratek in zgoščen povzetek učnih vsebin. Pri tem je potrebno opzooriti tudi na to, da naj predavanja ne bi nadomeščala, temveč dopolnjevala predavatelja.

Videoposnetki učnih vsebin

Videoposnetke učnih vsebin lahko obravnavamo kot AV inačico teksta. Gre za podajanje določene informacije skozi video zapis. Pri tem praviloma informacijo podaja predavatelj. Ker pa moramo upoštevati spoznanje, da si zapomnimo več tistega kar vidimo, kot pa tistega kar slišimo ali preberemo je s tega vidika takšno podajanje manj učinkovito od drugih oblik.

Videoesej

Videoesej je izredno učinkovito AV gradivo. V njem obravnavamo določeno temo ali razmišljanje v obliki videozapisa. Pripravimo in prebremo tekst v kamero. Nato pa zvočno sled prekrijemo z ustreznimi videoposnetki.

Filmsko gradivo

Filmsko gradivo je izredno učinkovito, še posebej, če obravnava določeno učno snov neposredno. Filmi namreč temeljijo na zgodbah ali vsaj pripovedi. To pomeni, da nas čustveno aktivno vpletejo v dogajanje skozi katerega udeleženci usvojijo učno snov. Še posebej so primerni kot študija primera. Pri tem lahko uporabimo pripovedne ali namenske filme. Pripovedni filmi so lahko umišljeni (igrani) ali neumišljeni (dokumentarni). Med takšne primere lahko uvrstimo denimo Državljan nevarnih namer (Law Abiding Citizen, F. Gary Gray, 2009), ki obravnava vprašanje če, kdaj in pod kakšnimi pogoji lahko posamzenik "vzame zakon v svoje roke?". Težava z uporabo filmskega gradiva je v tem, da bi morali že oblikovalci učnih vsebin dobro poznati filmsko zgodovino ali pa sodelovati s posameznim strokovnjakom za to področje. Poleg tega pa (predvsem) igrani filmi pogosto obravnavajo določen problem zelo površinsko.

Zvokovni posnetki predavanj (podcast)

Zvokovni posnetki predavanj so izredno uporabni predvsem za t.i. mobilne aplikacije. So namreč veliko manjši in ne zahtevajo velika prenosa podatkov. Zato se prenesejo hitro, predavanja torej lahko spremljamo neodvisno od lokacije. S tem lahko ziredno učinkovito nadomeščajo videoposentke za katere praviloma potrebujemo širokopasovni dostop do svetovnega spleta.

Fotografije, grafike, tabele

Statično vizualno gradivo kot so fotografije, grafike in tabele so odličen pripomoček predvsem za zgoščeno povzemanje učnih vsebin. Pri tem jih lahko uporabimo v obliki galerije slik ali pa samostojno. Uporabljamo jih v podobnem duhu kot med predavanji. Lea Bregar navaja, da uporaba slikovnega gradiva lahko na različne načine zboljša kakovost gradiva, od poenostavitve prikaza v primerjavi z besedilom, poživitve, ki jo zahteva daljše nepretrgano besedilo, do opisovanja in razlage nekaterih pojavov ali predmetov, opozarjanja na bistvene značilnosti, numeričnih predstavitev pojava in izpostavljanja nekaterih problemov in vprašanj. Vendar pa opozarja, da moramo pri vključevanju slikovnega gradiva pretehtati in utemeljiti, s kakšnim namenom želimo uporabiti slikovno gradivo in katera oblika je za kateri namen najprimernejša. Paziti moramo tudi, da s slikovnim gradivom ne pretiravamo in s tem ne odvrnemo bralčeve pozornosti. Vsaka slikovna enota mora biti opremljena z ustreznim naslovom in virom (Bregar, 2010).

Vizualne predstavitve

Vizualne predstavitve (PowerPoint, Prezi idr) imajo to prednost, da lahko v njih nanizamo zgoščen vizualni povzetek določene učne snovi. Zato so odličen pripomoček za samostojno delo. Praviloma jih ne objavljamo drugače kot povezavo do datoteke, ki si jo udeleženci lahko samostojno prenesejo na svoj računalnik.

Tekstovne in druge datoteke

Tekstovne in druge datoteke

Poudarili smo že, da naj bi bilo teksta na spletni strani čim manj. Povsem se mu seveda ne moremo izogniti, toda eUčenje gradi na AV informacijah. Tekst naj služi predvsem v smislu usmerjanja udeležencev, podajanju povzetkov, opisov ali ključnih informacij. Daljše oblike teksta, kot so strokovni članki, prispevki in druga študijska literatura naj bodo objavljeni kot priponka na spletni strani. Podrobneje vloge teksta opredeljujemo pri posameznem elementu učnih modulov.

Lea Bregar navaja, da oblikovanje besedila z uporabo računalnika je tehnično v bistvu enako ne glede na to, ali gre za tiskano ali za spletno različico programa. Pri tem poudarja, da spoznavanje tematike z uporabo daljših besedil postane za bralca kaj kmalu precej dolgočasno in naporno, zlasti če bere besedilo z računalniškega zaslona. Zato predlaga, da v učno gradivo vnašamo tudi grafično razgibanost, četudi z enostavnimi zamiki in presledki, krajšanjem vrstic, ipd, saj to pripomore k večji preglednosti (Bregar, L., idr., Osnove e-izobraževanja, ACS, Ljubljana: 2009).

Podbno Anderson in Elloumi navajata, da je verejetno tiskano gradivo najbolj prisotno gradivo. In obenem, da je prav tiskana beseda najbolj razširjena med vsemi. Razloge za to gre iskati predvsem v razširjenosti tiska in njegovi povezanosti z izobraževanjem (knjige, študij na daljavo). Pri tem opozorita na nekaj ključnih prednosti tiskanega gradiva, predvsem pa na:

- stroški - tiskano gradivo je eno najcenejših enosmernih gradiv
- prožnost in vsestranskost
- prenosljivost in enostavnost produkcije - slednje se je še posebej
- povečalo v času namiznega založništva
- stabilnost - organizacija in učne sekvence je mogočer ealtivno enostavno
- prerazporejati (copy-paste)
- priročnost, poznanost in ekonomičnost

Vendar pa avtorja pri tem opozarjata, da so nekatere ključne prednosti hkrati tudi pomankljivosti. Pri tem izpostavljata predvsem:

- tiskana beseda je statična oblika in ne zahteva veliko vpletenosti nezaineresiranih bralcev. Zato so pozornost, dojemanje in priklic, predvsem pa udeleženost nižji kot pri drugih medijih.
- Tiskana beseda je povsem ne- interaktivna. Ali se vsaj ne more odzvati na posameznega udeleženca. Zaradi tega ustvarja pasivno učenje oz. sprejemanje informacij.
- Tiskana beseda pogosto zahteva visoko stošnjo bralne pismenosti. (Anderson in Elloumi, 2004)

Pri uporabi teksta je potrebno opozoroti tudi na nekatera pedagoška izhodišča. Povzemamo jih po Izhodiščih, ki so nastala v okviru projekta IMPLETUM in v katerih so podane smernice za pripravo višješolskih učbenikov. Eno izmed ključnih izhodišč, ki zadeva uporabo teksta je to, da besedilo učbenika praviloma ne prenese podrobnosti in vsebin, ki se hitro spreminjajo. Tekst naj zato praviloma predstavlja najpomembnejša dejstva, načela in pravila, zakonitosti ter metode, postopke in orodja, učno gradivo pa z ustreznimi referencami navaja na uporabo dodatnih virov, zlasti elektronskih (Medveš, Z., idr., Izhodišča za pripravo višješolskih učbenikov, IRC, 2009).

Naloge in aktivnosti

Aktivnosti predstavljajo ključni vidik izvajanje eŠtudija. Raziskava ameriškega ministrstva za izobraževanje, ki je bila objavljena leta 2009, kaže ne samo, da imajo študentje, ki uporabljajo interaktivne vsebine višji rezultat, temveč se bolje odrežejo tudi pri primerjavi kognitivnega razvoja in kakovosti usvojenega znanja (McNamara idr., 2008 v Means idr, 2009).

Podobno tudi priporočila skupine za pripravo učnih gradiv v okviru programa IMPLETUM podarja interaktivnost kot temelj kakovostnega učbenika. Gradivo pri tem opredeljuje interkativnost kot temeljni cilj sodobnega učbenika. Kratka razlaga načela pove, da študent ne sme biti le pasiven uporabnik informacij učbenika. Učbenik mora z različnimi sredstvi motivirati za aktivno komunikacijo z vsebino in predstavitvami. Odlika sodobnega učbenika, zlasti višješolskega, ni posredovanje, ponavljanje ali povzemanje zapisanih »resnic« iz mnogih drugih virov, temveč uvajanje v samostojni študij in pomoč pri tem. Bolj kot prepisovanje vsebine drugih virov je pomembno zastavljanje relevantnih vprašanj za lastni razmislek in študij drugih virov. Včasih je bolje postaviti vprašanje, kot pa ponuditi prepisan odgovor. Sredstva, s katerimi učbenik spodbuja študenta h komunikaciji z učbenikom, so (1) različni oporni sistemi, ki spodbujajo študenta ali pričakujejo njegov odziv, ter (2) različne oblike preverjanja znanja. Pri tem gradivo opredeljuje oporne sisteme kot:

- vodenje v nastajanju lastnih zapiskov, različnih miselnih vzorcev in drugih pomagal, ki študentu omogočajo kakovosten študij in osmislitev znanja;
- spodbujanje h kritičnemu razmisleku ob posameznih vsebinah (okviri z besedilom za razmislek, z vprašanjem, navedbo zanimivosti, posebnosti iz prakse iz določene teme);
- uveljavljanje prakse, da predavanje, seminar, vaja temelji na predhodnem študiju določenega poglavja iz učbenika;
- navajanje študenta na zapisovanje lastnih vprašanj in vprašanj za razpravo v študijski skupini;
- navajanje na uporabo IKT-orodij za reševanje različnih vsebinskih študijskih problemov (uporaba spletnih animacij, simulacij ...);
- soočanje študenta z neznanim – navajati študente, da sami sestavijo, poiščejo oz. si izmislijo kakšen (nov) primer, ki bi se ga dalo povezati z določenim teoretičnim znanjem. Cilj je iskanje in prepoznavanje problemov, ki so študentom bolj poznani oz. so jim blizu (Medveš idr, 2009)

Aktivnosti pri izvedbi eIzobraževanja poudarja tudi Horton, ki pravi, da so ena bistvenih značilnosti izobraževalnih programov, namenjenih za samostojno učenje. Pri tem izpostavlja tri vrste aktivnosti: (1) absorbcijske aktivnosti (angl. absorb activities), (2) storilnostne aktivnosti (angl. do activities) ter (3) povezovalne aktivnosti (angl. connect activities).

Absorbcijske aktivnosti potekajo po navadi z branjem, opazovanjem, poslušanjem. Primeri takih aktivnosti so predstavitve in prikazi, učiteljevo pripo- vedovanje zgodb, obiski (muzejev, znamenitosti itn.). Pri teh aktivnostih je udeleženec večinoma fizično nedejaven, mentalno pa dejaven. Posebno primerne so za motivirane udeležence, ki želijo osvežiti ali nadgraditi znanje, saj s temi aktivnostmi pridobivajo informacije in z njihovo pomočjo tudi lahko prihajajo do novega znanja.

Pri storilnostnih aktivnostih morajo udeleženci storiti ali napraviti nekaj v po- vezavi s tistim, o čemer so se učili. Udeleženec lahko vadi določen postopek, se igra ali pa odgovarja na vprašanja. V primerjavi z absorbcijskimi aktivnostmi je priprava in izvajanje storilnostnih aktivnosti zahtevnejša in dražja. Storilnostne aktivnosti uporabljamo, kadar želimo:

- omogočiti udeležencem varno in zanimivo prakso, da bodo sposobni znanje uporabiti v stvarnosti;
- izboljšati motiviranost udeležencev, posebno tistih, ki se jim zdi učenje teorije in konceptov dolgočasno;
- spodbuditi udeležence k absorbcijskim aktivnostim, tako da se s storilno- stnimi aktivnostmi prepričajo o uporabnosti znanja.

S povezovalnimi aktivnostmi združuje udeleženec tisto, kar se je naučil, s tistim, kar že ve ali je že izkusil pri delu, v življenju. S povezovalnimi aktivnostmirazvijamo zahtevnejše znanje in kompetence. Poglavitni namen povezovalnih aktivnosti je pozneje olajšati uporabo znanja. Primeri povezovalnih aktivnosti so poglobljena vprašanja, udeleženčevo pripovedovanje zgodb, raziskovalne aktivnosti, izvirno delo (Horton, 2006, str. 38 v Bregar idr, 2010).

Priprava učne enote

Po tem, ko smo ustrezno strukturirali predmet in učno gradivo in ko smo pripravili ustrezne vire moramo ustrezno pripraviti učno enoto in oblikovati učni modul. V nadaljevanju si zato poglejmo kateri so temeljni elementi posamezne učne enote.

Strukturiranje na module

Modul je najmanjša učna enota snovi. Učno snov razdelimo na module zato, da (1) udeležencem omogočamo prožno prilagajanje učenja, predvsem pa (2) zato, ker so - še posebej dijaki in študentje - navajeni spremljati videogradivo v kratkih segmentih. na tem mestu ne bomo razpravljali o vlogi in pomenu dolgometražnih filmov. vendar se s pojavom VOD (video on demand), predvsem pa spletnih okolij za predvajanje video posnetkov (YouTube, Vimeo) in socialnih omrežij (FaceBook, Tweeter, Instagram itd), kjer vsakodnevno objavljamo video vsebine, tolerančna dolžina krajša. Udeleženci zato praviloma nimajo potrpljenja z daljšimi vsebinami. Tisto kar je morebiti bolj pomembno kot sama dolžina pa je to, da je modul najmanjša VSEBINSKO ZAOKROŽENA CELOTA. Vsak predmet ima lahko seveda poljubno število učnih enot in vsaka enota poljubno število modulov. Bistveno pa je, da enote in module grupiramo v skladu s spoznanji nanizanimi v uvodu.

Glava

Glava učne enote je namenjena metapodatkom o učni enoti. Vsebuje tako informativne, kot tudi pedagoške elemente. Prvi del glave predstavlja galerija fotografij. Le ta služi vizualni orientaciji udeleženca. Galeriji fotografij sledi citat. Citat navaj udeležence na samostojno razmisšljanje in ima funkcijo odpiranja vprašanj v zvezi z podano učno snovjo. Citatu sledita navigacija in naslov učne enote, skupaj z zaporedno oznako. Ključni sestavni del glave je tudi kolofon, ki vsebuje metapodatke o učni enoti. Podatki so (niso pa omejeni na) učni cilji, ključne besede, obseg, podatki o avtorju in kazalo.

Uvodni del

Funkcija uvodnega dela je uvajanje v učno snov. V njem najprej podamo opis vsebine učne enote. Opis naj bo v obliki povzetka v katerem izpostavimo ključna spoznanja. Temu sledi obvezen praktični primer ali osebna refleksija. Le-ta služi hitrjšemu ponotranjanju učnih informacij. Pomemben sestavni del tega dela je tudi predtest s katerim nudimo udeležencem povratne informacije o tem kako dobro obravnavano snov že pozna. Na podlagi rezultatov predtesta se lahko orienetira in posveti čas predvsem vsebinam, ki jih še ne pozna. S tem je omogočena določena prožnost in individualno prilagajanje učnega programa posamezniku.

Učne vsebine

Učne vsebine so osrednji del ečne enote. Oblikovane so v učne module, pri čemer vsak modul vsebuje tri temeljne elemente: opis (povzetek) vsebine v nekaj stavkih, videogradivo ter povzetek v alinejah. Ključni sestavni del modula je tudi naslov in oznaka. Oznaka naj bo postavljena tako, da omogoča udeležencem enostavno navigacijo. Če je v učni enoti 7 učnih modulov naj bodo torej posamezni moduli označeni 1/7, 2/7, 3/7, ... 7/7. Seveda so oznake lahko poljubne, toda ključno je, da se udeleženec zaveda: koliko snovi je že predelal, koliko je je še pred njim in kje se nahaja.

Praktični del

Praktični del služi predvsem utrjevanju znanja, vendar pa je njegova velika uporabnost tudi v tem, da skozi aktivnosti omogoča udeležencem tudi spoznavanje dimenzij problema oz. učnih vsebin. V njem najprej podajamo naloge in aktivnosti strukturirane skladno z Bloomovo ali Marzanovo taksonomijo. Temu sledijo učne ektivnosti "v razmislek", ki udeležence navajajo na samostojno razmišljanje o pojavu oz. učni snovi, "Ali ste vedeli", ki izpostavljajo laične oz. trivijalne posebnosti obravnavane učne vsebine, "V vednost", kjer izpostavljamo ključna spoznanja učne enote (ne modula!) ter "Pomnite", kjer udeležencem v obliki alinej podajamo povzetek učne enote. Sklop "Nadaljnje raziskovanje pojava" usmerja udeležence k drugim virom in učnemu gradivu, ki presega zastavljene okvire učne enote. Sklepni del tega dela je preverjanje usvojenega znanja. Le to lahko poteka v obliki testa, napotil za izdelavo eseja, seminarske naloge. Testi imajo morebiti resda zgolj omejeno uporabnost, toda nudijo takojšno povratno informacijo o usvojenem znanju.

Noga

Noga učne enote udeležencem podaja: povezave do literature in virov, spletne povezave, povezave do učnega gradiva (tekstovno gradivo, zapiski, ...) do predstavitev (PowerPoint, prezi, ...) in navigacijo.